![](/uploads/posts/2018-01/1517308445_img_2414.jpg)
27 січня у ЦМПБ відбулася творча зустріч читачів, членів Літературного об’єднання «Дзеркало», громади міста з Оленою Ольшанською – сучасним українським поетом, викладачем та координатором проекту "Безкоштовні курси української мови у Запоріжжі”, засновницею проекту "Літературна Штольня”. Олена - авторка збірки віршів та каліграм "Перепрошивка” (Чернівці, 2016). Працює у Запорізькій обласній бібліотеці для юнацтва.
Про себе молода поетеса розповіла, що народилася у с. Лозівський Слов’яносербського району Луганської області. Отримала освіту - факультет української філології ЛНУ імені Тараса Шевченка. Працювала у КЗ «Луганський обласний ліцей» вчителем української мови.
До творчих успіхів Олени Ольшанської належать: перемога у ХХІІ обласному конкурсі молодих літераторів Луганщини «Молоді голоси-2012» у номінації «Срібний голос: поезія»; публікація у літературно-художньому альманасі «Крила» (м. Луганськ, 2012); перемога у Всеукраїнському конкурсі «100 творів, які варто прочитати цього літа» (2013). Вона приймала активну участь у діяльності літературного клубу «Глагол» (м. Луганськ). Олена є учасницею проекту «ІV літня літературна школа», реалізованого ГО «Культурний формат» (м. Київ). Учасниця проекту «Літературна середа» (м. Луганськ).
Але все це було до початку військового конфлікту на Донбасі. Сьогодні Олена Ольшанська живе і працює у м. Запоріжжі.
Розмову про книгу «Перепрошивка» авторка розпочала зі слів «Скільки нас – птахів без гнізд – тих, хто поспіхом вночі пакував валізи під звуки обстрілів, аби зранку поїхати (назавжди?) з рідного дому?
Як це – розпочинати нове життя без жодного шансу на повернення? Де взяти сили, аби не впасти духом, не зламатися, а йти далі?
Єдиний вихід – це "перепрошити" свій світогляд на новий лад. Щодня силоміць витягати себе за волосся з тенет зневіри. Чіплятися за кожну, бодай найменшу, краплинку радості. Дивитися на прекрасний світ навколо і врешті знову навчиться літати. Тоді гострий, мов голка, біль врешті вгамується. З цупкої нитки Надії, Віри й Любові зав’яжеться міцний вузлик жаги до життя.
От тільки шов залишиться на серці назавжди...». А далі пролунали дуже ліричні вірші зі збірки у виконанні автора.
***
Народиться донька – назву її Ліза,
Аби мала серце відкрите й хоробре.
А поки що в мене є тільки валіза
І віра, що все буде добре.
Хай поїзд вечірній співа колискову
І сон огорне, наче крилами птаха.
Я вірю: колись повернуся додому
Без сумнівів, болю і страху.
Лишаються в пам’яті вірші і дати.
Життя, як лимон, поділилось на дольки.
І я маю вдосталь часу загадати
Ім’я для майбутньої доньки.
***
Зникають адреси, маршрути і дати,
Тьмяніють пророцтва старих фоліантів.
Віддай йому все, що зумієш віддати –
Інакших нема варіантів.
Віддай йому те, що складала ночами
У плетиво слів і лексичних конструкцій.
Хай сам розбирається з цими речами
Без реплік твоїх та інструкцій.
У затишку кухонь і темряві спалень
Лишиться твоя безпритульна надія.
Хай він прочитає усе це і спалить,
А попіл по вітру розвіє.
І зникнуть тоді усі літери й коми,
Апострофи, крапки і знаки питання.
Хай він зрозуміє й не скаже нікому,
Що це було дійсно кохання.
***
Ти – чорний шоколад. На кінчик язика
Я спробую твою пекучу насолоду.
Гаряча, як смола, солодка і гірка –
Я всотую твою любов, неначе воду.
Можливо, що тебе створили небеса,
Як докір для усіх, хто вірив у кохання.
Я знала, що в житті бувають чудеса,
Не думала, що ти – з усіх чудес останнє.
Ти – ніжний мармелад, ти – з апельсину фреш,
Мій опівнічний сон, моя ранкова кава.
З тобою світ живий і він не має меж,
Без тебе ж світ німий, холодний, неласкавий.
Ти – мій дзвінкий акорд, ти – джаз, мій рок-н-рол,
Хмільний ковток вина уперше і востаннє,
Ти – віскі, ти – абсент, ти – вермут, ти – мій ром,
Лише з тобою я повірила в кохання.
***
А під шкірою наче нитка
Прошиває мене наскрізь.
Я вже вгрузла по самі литки,
Обертаючись, наче вісь.
Я – струна, і єдиним звуком
Я лунаю, лиш доторкнись.
Так стрілу випускають з лука
У безмежну блакитну вись.
Моя музика – мій хронограф –
Відбиває в зап’ясті пульс.
Я сама собі гід, топограф,
Я вперед у життя дивлюсь.
Надчутлива. І камертоном
Відчуваю я кожен звук,
Реагую відтінком, тоном –
Я сприймаю життя на слух.
Я – струна. Я лунаю дзвінко
І допоки трива життя,
Хай мене прошиває нитка,
Бо є музика. І є я.
Книжковий фонд ЦМПБ збагатівся виданнями Олени Ольшанської. Дякуємо автору за цікаву зустріч і враження.
Ольшанська О. Перепрошивка [Текст] : збірка поезій та каліграм. / О. Ольшанська. – Чернівці : Букрек, 2016. – 76 с.